Först samlades hemlösa, i all hemlighet, ihop och bussades till andra städer. Gatumarknaderna försvann. Stora delar av stadskärnan stängdes ned i veckor. Kajerna längs floden Seine spärrades av. Kravallstängsel stod plötsligt i vägen för folks hem. De lokala barerna kan inte ha öppet. En QR-kod krävs för att ta sig till vissa zoner i staden. C’est la merde! säger en man till DN och man behöver inte kunna franska för att hålla med. Det är skit.
Större evenemang följer alltid sin egen, motsägelsefulla logik. Sommar-OS i Paris är inget undantag. Man bryter sönder en stad, så att den ska kunna visas upp som hel och ren inför världen.
Ståtligt, men ingen plats man vill bo på.
Till råga på allt kostar ett OS enorma summor för värdlandet. Vi ska vara tacksamma att svenska politiker – som i tid och otid försöker få arrangera spelen – är så dåliga på att vinna budgivningen. Även Parisborna kände att pengarna borde ha lagts på annat. De hotade till och med att bajsa i Seine när politiker tänkte doppa sig i floden för att visa att den var badbar inför simtävlingarna.
Vi får vara glada att Frankrike är våghalsigt nog att ta sig an OS, så att vi slipper.
Olympiska spelen är lite som en surströmmingsskiva. Roligt med fest – men nog luktar det illa. Det här upplever man helst på avstånd.
Vi får vara glada att Frankrike är våghalsigt nog att ta sig an OS, så att vi slipper. Diktaturer världen över tvättar gärna sitt varumärke genom att finansiera sportevenemang. Om de får äga spelen kommer mycket mer mänskligt lidande och korruption på köpet.
På sikt vore det nog bra om värdlandet inte får en för stor smäll av att arrangera stora sportevenemang. Tills dess är det väl bara att hålla för näsan, tacka lilla Napoleonkomplexlandet för att de tar bördan, och svälja.
Läs mer:
Max Hjelm: Blir det här sommaren jag kan sluta skämmas för min generation?
Elias Rosell: Hellre Red Bull och amerikanska riskkapitalister än shejker och oligarker i fotbollen